Иван Давидков
Котешките лапи на върбите

chitanka.info

Когато гората е още мокра и гола и само в някой дол започва да се разпалва бледото пламъче на дряна, по лицето на преминаващия край реката пътник се докосва светлинка — сякаш скрито в храстите момче насочва към него своето огледалце. Пътникът търси момчето, но не го открива, и вдигнал очи към небето, за да разбере дали не го е докоснал отблясък от крилото на прелитнала птица, открива, че над него са цъфнали върбите. Върху влажния тъмносив фон на небето сребреят техните котешки лапи — пухкави, отрупали червеникавите клони. Отдалече всяка върба прилича на фонтан от пяна, избликнал може би през нощта и застинал във въздуха.

Пътникът усеща как власинките на котешките лапи, духнати от вятъра, меко го докосват по лицето, гледа как падат в нозете му, прилични на пантофки от заешки пух, и си мисли усмихнат:

— Тия пантофки ще ги обуват минзухарите и теменугите, когато тръгнат да кажат на гората, че пролетта вече иде, та всяко дърво да надникне в гардероба на мъглата и да потърси своята зелена дреха.

30 септември 1989

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.